ARSENlK OCH GAMLA SPETSAR
Allhelgonaafton i Brooklyn - där allt kan hända och även gör det.
Klockan tre den dagen hände detta...
Jag ska slå skallen av dig, din idiot!
Strike - du är ute!
Samtidigt var det romantik i luften på andra sidan floden.
ÄKTENSKAPSLlCENSER
Undrar om nån kändis gifter sig i dag.
Samma idioter som vanligt... Kom.
Killen med solbrillorna...
Varför försöker han gömma sig?
-Är det inte Mortimer Brewster? -Teaterkritikern?
Det är inte han. Tänk vilket scoop, killen som skrivit "Ungkarlsbibeln"...
-Det hade varit nåt, det. Nu går vi. -Vi kollar vem han är.
God morgon. Vad heter ni?
-Lite högre, tack. -Elaine Harper.
Och ni?
-Mortimer Brewster. -Hur sa?
-Mortimer Brewster. -Högre! Inget att vara rädd för.
-Jag vill hemlighålla det här. -Klart ni håller henne kär!
Nej...jag vill inte att det kommer ut. Jag är Mortimer Brewster.
-Vem? -Mortimer B...
Det var han! - Mr Brewster!
Adjöss!
Jag kan inte gifta mig, jag - ungkarlssymbolen!
Jag som skrivit hyllmeter emot äktenskapet.
Prästdotter är du till råga på allt. Från Brooklyn! Och vad är det där?
En brosch jag lånat. Du har väl hört ramsan...
"Nånting lånat, nånting blått..." Risgryn och gamla skor. Sånt nys!
-Jag kan inte gifta mig med dig. -Jag förstår.
Vad menar du med det? Ska du inte gråta och bråka?
Äktenskapet är bara gammal vidskepelse, det är gammalmodigt...
Åter till ett av Brooklyns trevligaste bostadskvarter...
Nu får ni klara er själva.
Denna kyrkogård anlades 1654.
Var inte dum, du får ju ta över ett jättetrevligt område.
-Se på kyrkan och de gamla husen. -Sov Washington här nån gång?
Visst, här hör man historiens vingslag. Se på huset där.
-Bor de ursprungliga ägarna kvar? -lnte skoja om systrarna Brewster.
Det är de snällaste, raraste gamla damerna på jorden.
De är som gamla pressade rosenblad.
RUM ATT HYRA
-Har flickorna det knapert? -Nej, de har det bra.
-Och kalla dem inte flickorna. -Varför hyr de ut, då?
Det gör de inte, men kommer nån får han både mat och en slant.
Det är deras sätt att nosa upp "behövande".
Tyck inte illa om Mortimer för att han är teaterkritiker...
-...och tar med er dotter på teater. -Det är inte det.
Men ingen man med de här åsikterna om äktenskapet-
-ska ta med någons dotter någonstans...någonsin.
-Jag håller visst på att bli förkyld! -Nej, det var kyrkoherden som nös.
Han är ju så förtjust i henne, och Martha och jag är så glada.
Förut hälsade han på oss så sällan, men nu är han i Brooklyn jämt.
-Tänk på språket nu. -Jag svär aldrig.
Du skulle veta vad de anser vara svordomar.
Ursäkta mig. - Jag går, Teddy.
-Stig på, mr Brophy! -Vi ska hämta leksakerna.
Det här är konstapel O'Hara som tar över mitt patrulleringsområde.
-Mina herrar, några nyheter? -Vi har inget att rapportera.
Nej, inget att rapportera...
Utmärkt. Lediga!
Ni känner väl kyrkoherden, vår granne.
Det här är konstapel O'Hara som är ny här.
Leksakerna finns på stolen här.
Teddy, hämta ner armén och flottan. De är redan nerpackade.
Verkligen fint att ni lagar gamla slängda leksaker.
Anfall!
Det här ger oss nåt att göra, man tröttnar på att spela kort hela dan.
-Där är de, ja... -Hur mår mrs Brophy?
-Bättre, men hon är svag ännu. -Jag skickar med lite köttsoppa.
-Ni har redan gjort så mycket. -Dumheter, jag kommer strax.
Ja, man vet vad godhet är efter att ha träffat systrarna Brewster.
-Ni lovade att sluta med det där. -Det gäller ju sändningen!
Gör inte om det!
Han brukade göra så där mitt i natten, grannarna var galna.
Jag lovade att inte svära, men vad i... Vad försiggår här?
Han tror han är Teddy Roosevelt, det kunde vara värre.
Jag ska anteckna det. Intressant...
Synd att en sån här trevlig familj ska få en knäppgök i redet.
Men så trevligt! Hur står det till, mr Brophy? - Och kyrkoherden...
Det här är konstapel O'Hara som ska ta över mitt område.
Så bra att du är tillbaka... Här är soppan. Servera den riktigt varm.
-Armén och flottan är redo. -Många barn blir glada nu.
-Vad är detta - Oregon? -Lägg tillbaka den.
Oregon ska till Australien.
Tusen tack.
-Barnen kommer att bli så glada. -Adjö, överste.
-Höger och vänster om marsch! -Adjö då.
Snubbla inte på trappan nu.
Unge man, låt det bli dig en läxa.
-Nu måste jag ge mig av. -Anfall! Anfall blockhuset!
-Blockhuset...? -Trapporna är San Juan Hill.
Har ni försökt säga att han inte är Roosevelt?
Han vill så gärna vara Roosevelt.
Minns du när vi föreslog att han skulle byta till George Washington?
Då låg han under sin säng i dagar och ville inte vara någon.
Så länge alla är nöjda och glada, så...
Vi oroar oss för hur det ska gå när vi väl är borta.
Men Mortimer har ordnat så han kommer till Happy Dales sjukhem.
Utmärkt! Ett trevligt ställe.
Är han inte rar...
-Jag tror han låter sig övertygas. -Han hindrar nog inte våra planer.
-Har ni just druckit te? -Ja. Och middagen blir sen.
-Varför det? -Teddy!
Goda nyheter! Du ska till Panama och gräva en ny sluss till kanalen.
Med nöje! Utmärkt... jag gör mig genast i ordning.
Anfall!
-Så medan jag var borta... -Jag kunde inte vänta!
-Och kyrkoherden kom ju. -Men alldeles själv...
-Jag måste titta. -Nej...jag hade inte tid!
Och jag var ju ensam.
-Var? -Martha...
I träbänken...
-Elaine! -Vad menade hon? Tror du...
-Den här bilen har skådat en del... -Vänta, vi ska till stationen också.
-Hennes hatt. Vänta...och broschen. -Vänta, håll det här...
Din hatt...
Jag gillar inte den där blicken.
-Pappa predikade om det i söndags. -Och...?
-Och fördömde det. -I söndags, ja...
-Vänta, för tusan! -Men här? Alla tittar ju på oss.
Låt alla i hela Brooklyn över sexton titta.
Du är väl inte bara ute efter min kropp?
-En sak i taget...! -Där är den där blicken igen!
Den där blicken... Vänj dig vid den, den kommer före det här.
Nej, nu går jag in och berättar för mina fastrar, och du...nej, inte än.
Lugn, jag klarar pappa.
Vi kan väl skicka telegram till honom från Niagarafallen.
Var det därför du skulle till kontoret?
Självklart - alla måste till Niagarafallen.
Du skulle sett min sekreterares min. Tåg, bröllopssvit-
-och i morgon ska vi se fallen från en tunna. In och packa nu.
Det gjorde jag redan dan efter att vi träffats.
Det är just sånt jag hatar hos kvinnor.
Undrar vad Mary gör nu.
-Seså, tåget går om en timme. -Pappa kanske vill be en bön först.
Vissla när du är klar.
Och öppna dörren snabbt för jag kommer som en blixt.
-Nu? -Nej, inte nu!
Se överraskad ut nu.
Elaine och jag har gift oss!
Så underbart!
Låtsas inte bli överraskade, era lurifaxar.
-Får jag låna telefonen? -Är det inte underbart!
Tänka sig att det händer här inne!
Bensons blomsterhandel? Sände ni rosorna till mrs Brewster?
Skicka fyra dussin till centralstationen.
Stoppa i lite apelsinblommor också.
Vi måste fira först. Jag öppnar lite vin och så sjunger vi.
-Vi bjuder in några av grannarna. -Och bröllopstårta...
Det hinner ni inte baka, taxin väntar!
-Den är redan klar! -Sen länge, va...?
Visste alla utom jag om giftermålet?
Vi visste att du skulle få veta det i tid.
Jag har världens bästa fastrar. Och ni har världens bäste brorson.
Jag ska ta fram allt.
Kyrkoherden är väl inte arg? Dina böcker upprör honom.
Jag ska bränna dem på bål. Har jag kvar lite anteckningar här?
Till "Låt äktenskapet vänta"? Jag har dem här nånstans...
-Uppför dig! -Elaine får inte se dem.
Men hejsan, Mortimer!
-Hur står det till, herr president? -Prima!
-Vad har du för nyheter åt mig? -Att hela landet står bakom er.
Är det inte härligt? Adjö då, jag måste till Panama.
Det ska byggas en sluss till.
-Har du hittat anteckningarna? -Ett foto av din bror som liten.
Lägg det på bålet. Vilket ansikte - han skrämde vuxna med det.
Jag ryser när jag tänker på honom. Han brukade bita itu maskar.
Jonathan sitter säkert i fängelse eller är hängd vid det här laget.
Jag såg en pjäs nyligen med en som påminde om honom.
En riktig dåre. Det var en pjäs som hette "Lyckat mord". Vilken pjäs...
När ridån går upp är det första man ser ett lik.
Ursäkta, herrn...
Grattis, brudgummen!
Inte nu...
Vi har ju planerat att skicka Teddy till Happy Dales sjukhem.
När vi har dött, ja. Vi har pratat med kyrkoherden om det.
Han måste dit genast. Hämta upp honom!
-Sån brådska är det inte. -Nej, nu håller han på med kanalen.
Jag är ledsen, men jag måste berätta nåt hemskt.
-Han har dödat en man. -Dumheter.
-Det ligger en karl i träsoffan! -Vi vet det.
-Vet ni...? -Men Teddy är inte inblandad.
Glöm bort det där nu. Glöm att du såg honom.
-Ska jag glömma?! -Att du är en sån som snokar.
-Vem är det? -Adam Hoskins.
Det är faktiskt allt jag vet. Plus att han är metodist.
-Vad gör han här, vad har hänt?! -Han har dött.
-Han la sig väl inte där och dog? -Nej, han dog först.
-Sluta med det där. Hur dog han? -Men vad du är frågvis!
Han dog för att han drack lite vin med gift i.
-Hur hamnade giftet i vinet? -Vi la i det. I te märks det mer.
Så ni...? La ni giftet i vinet?!
Och sen la vi mr Hoskins i träbänken, för kyrkoherden kom.
Så ni visste vad ni hade gjort, men kyrkoherden fick inte se liket?
Vi skulle ju dricka te, det hade väl inte varit så trevligt.
-Överlagt mord... -Nu vet du, glöm det där nu.
Martha och jag måste väl få ha några små hemligheter.
Jag hälsade på mrs Schultz. Hon är bättre, men vi ska ta sonen på bio.
-Det gör vi i morgon. -Men nu väljer vi film.
-lnte en sån där ryslig sak igen. -Att de får lov att skrämma folk...
Ursäkta, men kan ni höra min röst? Det kan ni? Är ni säker?
Då är jag ju här.
-De raringarna...de har så roligt. -Ja, det har de verkligen.
Var inte så otålig, du ska få slicka skålen.
-Jag vill veta vad vi ska göra! -Vi ska fira.
-Det ligger ju ett lik i träsoffan! -Ja, mr Hoskins.
Ska jag ringa efter polisen?
-Glöm bort det där, sa vi ju. -Men snälla, nåt måste ju göras!
Uppför dig nu, du är för stor för såna här utbrott.
Men mr Hotchkiss...eller vad han hette...han kan inte bara ligga där!
-Det ska han inte heller. -Teddy är ju där nere och gräver.
-Ska ni begrava honom i källaren? -Ja, tillsammans med de andra.
Ni kan inte...
-De andra...? -De andra herrarna.
Andra...? Mer än en annan?
-Ja...få se, det blir väl elva nu. -Nej, det här är nummer tolv.
Nu tror jag du har fel.
Nej...när mr Hoskins kom, tänkte jag att nu blir det dussinet jämnt.
-Men du ska inte räkna den förste. -Det gjorde jag inte. Det är tolv.
Hon har säkert rätt, jag rör till det ibland.
Tolv stycken...
Hallå!
-Vad är det med honom i dag? -Ja, vad har hänt...?
Inte nu, ta det lilla lugna!
Förlåt, Elaine...
Var var vi nu, tolv... Tolv?!
-Vi ska nog räkna den förste... -Sitt ner nu. Vem var den förste?
-Mr Midgely. Han var baptist. -Han var så ensam.
-Alla släktingar var döda. -Vi tyckte så synd om honom.
Sen när han fick sin hjärtattack i stolen där, såg han så fridfull ut.
Då bestämde vi att om vi kunde hjälpa andra ensamma herrar-
-att få samma frid, så skulle vi göra det.
Satt han bara här och dog?
Och Teddy kom upp från sitt kanalbygge-
-och trodde att han dött av gula febern.
Så vi skulle begrava honom direkt.
Så vi begravde honom i slussen i kanalen, han fick en fin begravning.
Därför ska du inte bry dig om det, för vi vet precis vad vi ska göra.
Stopp ett tag...alla de andra, då?
-Gick alla tolv in här och dog? -Naturligtvis inte.
Kommer du ihåg giftet som farfar hade kvar i sitt laboratorium?
Martha älskar ju att blanda till saker, som hennes pickles.
Till fyra liter fläderbärsvin tar jag en tesked arsenik-
-en halv tesked stryknin och en nypa cyanid.
-Det måtte göra susen. -En hann säga att det var utsökt.
Nu får vi inte stå här och prata, tårtan...
-Jag får nog inte ner en bit. -Du ska få lite vin, så får du aptit.
Vin...
Katten är nog också med på det.
Underbart...han sjunger och gräver en sluss.
Och begraver gula febern-offer. Jag kan se rubrikerna...
"Mord på löpande band"...
Teddy...alla vet ju att han är knasig. Vem ska jag ringa?
Nej, det går inte... Domare Cullman! Var har jag hans nummer...
Biljetter...? Nummerupplysningen...
Jag vill ha numret till domare Cullman, North Shore i Brooklyn.
Om han ändå inte vore kvar...
-Du skulle ju komma som blixten... -Vad gör du här?
-Hörde du inte när jag visslade? -Visslade...? Jo visst...
-Hur ser jag ut? -Jättefin. Jag ringer i morgon.
Jag ringer väl alltid varje dag.
-Din skojare... Väskan är i taxin. -Taxin...?
-Det har hänt en sak. -Nervös? Var är den där blicken?
-Vissla inte i örat på mig... -Vad är det? Se på ditt hår...
-Har det blivit grått? -Vad är det nu?
Om jag ändå kunde berätta... Du doftar så gott.
-Gå hem nu! -Vi har ju gift oss i dag!
Gå hem och vila.
Domare Cullman? Det är Mortimer Brewster. Det gäller Teddy.
Jag måste träffa er genast. Vi måste göra nåt åt Teddy.
Det gäller liv eller... Elaine!
-Du måste gå. -Vad försiggår? Var står jag?
-lnte där, tack! -Niagarafallen, då?
Du kan inte gifta dig med mig och sen kasta ut mig.
Jag kastar inte ut dig. Ut!
Ursäkta, det hände en sak... Angående Teddy...
Det är trumpetandet, grannarna klagar, polisen vill ha väck honom.
-Har man sett på maken... -Det fanns visst rum lediga här?
Om ni skriver på papperen får han komma till Happy Dale. Fint ställe.
Gör ni det? Då kommer jag strax över.
Det ringer på dörren!
-Stig på. -Hade ni ett rum ledigt?
-Ja, kom in! -Är ni frun i huset?
Jag är miss Brewster. Det här är min syster, ännu en miss Brewster.
-Jag heter Gibbs. -Sätt er. Ursäkta, vi dukar just...
Här är en bekväm stol.
Happy Dales sjukhem i New York.
-Hör ni hemma i Brooklyn? -Mitt hem är ett hotellrum.
-Kommer er familj ifrån Brooklyn? -Jag har ingen familj.
Är ni alldeles ensam i världen? - Martha...
Då har ni kommit till rätt ställe.
Dale... "D" som i död. "A" som i arsenik.
-Är det alltid så här stojigt? -Han bor inte här.
-Jag vill nog titta på rummet nu. -Det är där uppe.
-Smaka ett glas av vårt vin först. -Jag nyttjar inte.
Vi gör det själva. Det är fläderbärsvin.
Fläder...? Det har jag inte smakat sen jag var barn.
Nej, inte Happy Dales tvätt - Happy Dales sjukhem!
-Sjukhem, sjukhem, sjukhem! -Har ni fläder på tomten?
Nej, men det finns massor på kyrkogården.
Vilken tid det tar! Det är tvärs över floden, jag simmar dit fortare!
Hallå? Upptaget?!
Och ni verkar medtagen! Nej, jag är inte full, men tack för tipset!
-Mortimer...! -Gör inte så, jag är nervös.
Mortimer...inte det!
Försvinn!
Vill ni bli mördad, förgiftad...?
-De är inte kloka! -Det vet jag väl!
Ni kan inte göra så.
Jag vet inte hur jag ska förklara det för er-
-men det är inte bara olagligt, det är orätt!
Inte vidare trevligt... Folk skulle inte förstå, han skulle inte förstå!
Det här börjar ju bli en riktig ovana!
Hallå? Happy Dales sjukhem? Fantastiskt...
-Mr Witherspoon, tack. -Det är jag.
-Mr Brewster, hur står det till? -Tack, bra.
Minns ni vårt samtal om att min bror skulle få komma till er?
-Vi vill att det sker genast. -Kära nån, då... Det var illa.
Jag hade hoppats att det skulle dröja.
Vi har många Theodore Roosevelt för ögonblicket, det blir problem.
Om han skulle kunna tänka sig... Vi har lite ont om Napoleon.
På det viset. Ni har bestämt er, ja. Har ni papperen klara?
Jag ska ordna det direkt.
Tack, mr Witherspoon.
En Roosevelt till...kära nån.
Jag måste kila över till domaren. Lova mig en sak nu.
-Du får säga vad det är först. -Ni vet att jag älskar er.
Jag gör vad som helst för er. Men nu får ni göra en sak för mig.
Gör ingenting! Släpp inte in någon och rör inte herrn där.
Jag kan inte prata när ni... Jag vill inte att ni råkar illa ut.
Vad skulle väl hända oss?
Lovar ni att lyda nu? Var har jag min hatt...
Men vi hade tänkt att ha begravningen före middagen.
-Vänta tills jag kommer tillbaka. -Då kan du sjunga med i psalmen!
Jag ska sjunga, dansa, vad som helst...men släpp inte in nån!
Men Mortimer...!
-Vad är det? -Mr Hoskins hatt!
-Ska jag vänta... -Kalla på en taxi åt mig!
-Kliv inte ur, jag sitter där fram! -Bra, då går det snabbare.
Vänta...vad sysslar jag med?!
Se så han gjorde med den trevlige mr Hoskins hatt.
-Mortimer är sig inte lik i dag. -Nej. Nåja...
-Vad sa du om Mortimer? -Jag vet varför han är skärrad.
Han har ju precis gift sig. Då är de alltid så nervösa.
Jag är glad för Elaines skull.
Vi måste ha en psalmbok åt Mortimer. Jag ska hämta en.
-Jag öppnar! -Vi lovade att inte släppa in nån.
Det är två herrar... som jag inte känner igen.
Får jag titta.
-Känner du igen dem? -Nej, jag har aldrig sett dem förr.
Då får vi låtsas att vi inte är hemma.
Kom in, doktorn.
Här bodde jag som liten. Jag kunde inte fort nog fly härifrån.
-Nu är jag glad att få fly tillbaka. -Ett perfekt gömställe.
Familjen bor visst kvar.
Hoppas de bjuder den förlorade sonen på en rejäl måltid.
Jag är utsvulten. Titta, vin!
Som om vi vore väntade. Ett gott omen.
Vilka är ni? Vad gör ni här?
Faster Abby...faster Martha... Det är Jonathan.
-Försvinn härifrån! -Jag är er brorson Jonathan.
Du är inte alls lik honom, så försök inte med det. Gå din väg!
Jag ser att du fortfarande bär ringen som farmor köpte i England.
Och Martha har hög krage än, för att dölja ärren efter farfars syra.
-Hans röst låter som Jonathans. -Har du råkat ut för en olycka?
Mitt ansikte...det är dr Einstein ansvarig för. Han är plastikkirurg.
Men det ansiktet har jag sett förr!
Minns du när vi gick med pojken Schultz på bio och jag var så rädd?
Det var det ansiktet...
Lugn... Jag har gett honom tre olika ansikten, han kan få ett till.
Jag såg också den filmen, innan jag opererade honom. Jag var berusad.
Vad har du gjort med mig, inte ens min familj...
Du är ju hemma nu! - Om ni bara visste...
...hur ofta han pratar om Brooklyn, om huset och sina kära fastrar.
Visst känner de igen dig.
-Jonathan...det var längesen. -Det är skönt att vara hemma.
Det kokar kanske över på spisen...
Ursäktar ni oss lite... om ni inte har bråttom, förstås...
Vad gör vi nu, då?
Polisen har bilder på ditt ansikte. Jag måste operera dig genast.
Vi måste hitta ett ställe... åt mr Spenalzo också.
-Oroa dig inte över honom. -Men vi måste bli kvitt liket!
-Glöm honom. -Vi kan inte ha honom i bilen.
Du skulle inte ha dödat honom bara för att han visste nåt om oss.
Vi sökte hjälp hos honom och han försökte lura oss på pengar.
Och dessutom... sa han att jag såg ut som Boris Karloff.
-Det är ditt fel. -Lugn, Johnny...
Vi ska hitta ett ställe och reparera det. I kväll...bara jag får äta först.
Den här gången vill jag ha ett ansikte som inte märks.
-Jag vet precis, jag lyfter här... -Var noggrann med stygnen.
-Du ska få fina små öron... -Du slarvade sist.
-Och ögonen...jag ska göra så här... -Ögonen låter du bli.
Stackars Teddy, men det blir väl det bästa.
-Men vi skola icke fråga varför... -Skriv på nu!
Som världen ser ut i dag...
...skulle vi alla ha det bättre på Happy Dale. Här ska jag skriva, va?
I förra veckan skapade jag viss sensation i advokatsamfundet, när...
Adjö och tusen tack!
Hälsa dina fastrar att jag snart hälsar på. Har känt mig lite ensam.
Säg inte att ni är ensam!
-Ursäkta, men dricker domaren? -Nej, jag nyttjar inte starkt.
-Bra, då kommer ni att leva längre. -Fast ett glas vin...
Nej, nej - inget vin!
Jag kanske skickar iväg fel Brewster nu...
Ni måste väl iväg nu...
Kära fastrar, jag är så full av er goda mat att jag inte kan röra mig.
Jag har hittat den! Sätt er, mina herrar.
Här är min biografi. Och fotot jag pratade om, general. På oss båda.
President Roosevelt och general Goethals. Här är jag, där är ni.
-Jag har verkligen förändrats. -Det fotot är inte taget än!
Vi gräver fortfarande slussarna.
Nu far vi till Panama och inspekterar den nya slussen.
-Nej, inte till Panama. -Kanske en annan gång.
-Det är långt dit. -Nej, det är bara nere i källaren.
-Han får gräva kanalen där. -General Goethals...
Såsom USA:s president och högste befälhavare-
-beordrar jag er att följa med och inspektera.
-Gå och lägg dig. -Förlåt...?
-Vem är ni? -Woodrow Wilson, gå och lägg dig.
Ni är inte Wilson. Men ansiktet är bekant... Ingen jag känner nu.
Kanske nån jag träffar på en jaktresa senare. Ja, nån i djungeln!
Det kanske är bäst att du lägger dig, så de kan åka till sitt hotell.
-lnspektera kanalen, general. -Då så, då reser vi till Panama.
Utmärkt! Den här vägen.
Vi ska söderut, vet ni.
Bon voyage, då.
Jag måste rätta dig, faster Abby.
Du pratade om vårt hotell, vi har inget hotellrum. Vi åkte hit direkt.
Det här är inte ditt hem. Du kan tyvärr inte stanna.
Dr Einstein och jag behöver nånstans att övernatta.
Ni vet hur otrevlig jag kunde bli som barn.
Det vore väl inte trevligt om... Jag behöver väl inte gå in på detaljer?
-Kanske bäst de får stanna i natt! -Johnny, kom fort!
Vi ska göra om farfars laboratorium till operationssal.
Vi kommer att vara mycket upptagna.
Vad hittar man här? Panamakanalen...
Det blir perfekt för Spenalzo. Ser du hålet han gräver? Passar precis.
Som om han visste att vi hade nån med oss... Vilken gästfrihet!
Mina fastrar kan gott få ha ett lik i källaren.
-Hur ska vi få in honom hit? -Vi kan ju inte gå in genom dörren.
Vi parkerar utanför och när de lagt sig tar vi in honom genom fönstret.
Vi parkerar bakom huset. Gå och lägg er, ni.
-Bilen kan stå där den står i natt! -Nej, det kanske inte är tillåtet.
-Vad ska vi göra? -Mer än en natt blir det då inte.
Vad ska grannarna tro? Komma hit med ett ansikte, gå med ett annat...
-Vad ska vi göra med mr Hoskins? -Åh, mr Hoskins...!
Det kan inte vara särskilt bekvämt där. Han har varit så tålmodig.
Teddy får ta ner mr Hoskins direkt.
Generalen var mycket nöjd, kanalen var precis lagom stor.
Vi har fått ett gula febern-offer till.
Kära nån, det blir en chock för generalen.
-Nej, vi måste hålla det hemligt. -En statshemlighet?
-Lovar du det? -Ni har mitt ord som president.
-Hur ska vi nu hemlighålla det? -Gå tillbaka ner i källaren.
När jag har släckt alla lampor här uppe, kan du hämta honom.
-Skynda dig nu. -Sen ska vi ha begravningen.
-Var är stackaren? -I träbänken.
Då har epidemin spridit sig ända dit.
-Jag har inte ens sett mr Hoskins. -Det stämmer, du var ju ute!
Då ska du få se honom nu.
Han ser riktigt bra ut för att vara metodist.
Vi ska ta in bagaget den här vägen.
Ert rum är klart, ni kan gå upp direkt.
Vi har andra läggtider, lägg er ni.
Ni måste vara trötta och vi lägger oss inte så här tidigt.
På tiden att jag tar hand om er lite. - Ta upp väskorna.
-Jag hämtar instrumenten sen. -God natt.
-Vi ska lägga oss allihop. -Jag ska släcka lamporna sen.
Seså, faster Martha... - Längst bort där.
-Nå... -Jag kommer strax.
Släck nu.
Faster Abby...!
Kusten är klar, Johnny.
Jag öppnar fönstret, du bär honom.
Han är för tung för mig.
Gå ut du, så drar jag in honom. Sen bär vi ner honom till Panama.
Okej, jag tar en titt där ute. Öppna när jag knackar på rutan.
Vad mörkt det är...
Var är jag? Jaså, här...
Vem har lämnat den här öppen?
Johnny? Vänta... In med honom.
Vänta, du har tappat ett ben nånstans.
Han är så tung. Nu har jag honom!
-Var försiktig! -Men han tappade skon.
Hjälp mig, han är tung. Så där...
Nån bankar på dörren! Öppna, så gömmer jag Spenalzo.
Mortimer!
Tant Abby! Tant Martha!
Vem är det? Är det Teddy?
-Vem är du? -Elaine Harper, jag bor intill.
-Vad gör du här? -Jag skulle träffa min man.
-Du hette ju Harper...? -Jag heter Brewster, jag är nygift...
Det är ingen fara.
-Förklara vad ni gör här i stället. -Vi bor här.
Det gör ni inte alls. Jag har aldrig sett er förr.
Vad har ni gjort med Martha och Abby?
Vi kanske ska presentera oss. Det här är dr Einstein.
En framstående kirurg.
Och trollkarl också visst...
-Och du är väl Boris... -Jonathan Brewster.
-Är du Jonathan...? -Så du har hört talas om mig?
-Vad har de sagt om mig? -Bara att det finns en bror till...
Det förklarar saken. Då ska jag gå, om du vill låsa upp dörren.
Det förklarar vad då? Vad gör du här så här dags?
Jag tyckte jag såg Mortimer komma...det var väl ni.
-Så du såg någon komma? -Ja, är det inte er bil...?
-Vad har du mer sett? -lnget, det är allt!
-Var det därför du kom? -Nej, för att träffa Mortimer...
Du uppgav två namn. Jag tror att hon är farlig.
Inga besökare, det är en privat begravning.
-Tala om för dem vem jag är! -Det är min dotter Alice.
Inte bråka med herrarna nu. Anfall!